Tranio!
Herre!
Min herre Lucentio.
I opyldelse af mit ønske om at se det skønne Padua, kunstens planteskole,
er jeg ankommet til det frugtbare Lombardi, det store ltaliens behagelige have.
Og udrustet med min fars kærlighed, velvilje, hans samtykke og dit gode selskab.
Sådan skal jeg behage min fader, Vincentio,
Som sendte mig hid fra vort hjem i Pisa, på denne, den første dag i den lærdes år,
for at læse ved universitetet, og smykke hans skæbne med mine dydige bedrifter.
Lad os nu trække vejret og måske indlede lærde studier og sindrig forskning.
Og derfor vil jeg benytte min læretid til at studere dyden og navnligt den filosofi,
der skildrer, hvordan man kun med dyd kan vinde lykken.
Fortæl mig, Tranio,
Fortæl mig dine tanker, for jeg har forladt Pisa og er kommet til Padua
som den, der flyr det lave vand, og styrter sig i dybet,
gg med lede forsøger at slukke tørsten.
Jamen, Lucentio, min kære herre, vi tænker ens i alt.
Jeg er glad for at du således fortsætter med at suge al den søde lærdoms sødme.
Tranio!
Men... lad os ikke være så begrænset af lærdom, at kærlighed bliver forstødt...
Helt opgivet.
Intet udbytte vokser, hvor der ingen fornøjelse hersker. Hvad?
Herre?
Lucentio!
MED TAK TIL WILLIAM SHAKESPEARE,
UDEN HVEM DE VILLE VÆRE FORUDEN ORD
Lucentio? Lucentio!
Lucentio!
Lucentio.
Herre.
Af med sløret! Af med sløret!
Væk!
Af med sløret! Af med sløret!
Bianca!
Tranio, jeg brænder, jeg fortæres, hvis jeg ikke får den unge pige.
Hva...
Er det muligt? At kærlighed pludselig skulle få sådan tag?
Bianca!
Hast til huset. Din søster er vanvittig.
Flyt dig, fjols!
Bianca! Bianca!
- Bianca... Bianca! Bian... - Signor Baptista...
Mine herrer, plag mig ikke mere, for I ved at min beslutning står fast,
ikke at bortgive min yngste datter Bianca førend jeg har en mand til den ældste.
Hvad?
Før jeg har en mand til den ældste!
Hvis nogen af jer elsker Katharina,
tilladelse skal I have til at gøre kur til hende som I lyster.
Åh, hæslig fornøjelse. Hun er for skarp for mig.
Jeg beder, fader. Er det dit alvor at gøre mig til skøge blandt disse venner?
Venner, jomfru, hvad mener du?
lngen venner til dig, medmindre du var af mildere, blidere støbning.
Herre, De har ingen grund til at frygte. Sådant giftermål er ikke halvvejs til mit hjerte.
Men hvis det var, er der ingen tvivl om, at jeg ville male Dem i fjæset som en nar.
Og kæmme Deres skalle med en malkestol.
Den tøs er skrup skør... eller vidunderlig ligefrem.
Men i den andens tavshed, ser jeg jomfruens milde opførsel og nøgternhed.
Lad det ikke mishage dig, gode Bianca, for jeg elsker dig ikke mindre... min pige.
Du er min mest lydige og kærlige datter.
Kønt kæledyr!
Åh, søster, tilfredstil dig med min utilfredshed.
Herre, til Deres fornøjelse jeg ydmygt bifalder.
Mine bøger og instrumenter skal være mit selskab,
For at se på dem og øve alene.
Å, Tranio, du må høre en gudinde tale.
Gå ind, Bianca.
Å, nej! Hvorfor vil De spærre hende inde, på grund af den djævel fra helvede,
og lade hende bære 'straffen' af hendes tunge?
- Mine herrer, jeg er fast besluttet. - Men...
Og da jeg ved, at hun finder fornøjelse i musik, strengespil og poesi,
vil jeg have lærere i mit hus, til at vejlede hendes unge sind.
Hvis l, Hortensio, eller Signor Gremio, ved om sådannne, så før dem hid;
for overfor lærere vil jeg være meget venlig. Og nu farvel.
- Djævel fra helvede! - Lærere...
Hvis du elsker jomfruen, bøj tanker og kløgt for at få hende.
Sådan står det: Hendes ældre søster er så forbandet og lumsk,
at indtil faderen får hende fra hånde, herre, må din kærlighed ligge jomfrueligt
Åh, Tranio, hvilken ubarmhjertig fader han er!
Men... blev du ikke rådgivet, at han ønskede
at skaffe dygtige lærere til at undervise hende?
Jeg har det, Tranio.
Ved min hånd, herre, begge vore påfund mødes og bliver ét.
Shh!
De vil være læreren, og påtage Dem at undervise jomfruen.
Vi er endnu ikke blevet set i noget hus,
ej heller kan man på vore ansigter se, hvem der er tjener eller herre
Så bliver det således:
Du skal være herre, Tranio, i mit sted, og være Vincentios søn her i Padua.
Jeg er tilfreds med at være Lucentio, fordi så meget elsker jeg Lucentio.
Føre hus og port, og tjenestefolk, som jeg burde;
og introducere mig som lærer, egnet til at undervise Baptistas yngste datter.
Så er det ordnet, og sådan skal det være.
Shh.
Du...!
Signor Gremio!
Lad vor fjendskab hvile. For øjeblikket gavner det bedre at være venner.
Dette berører os begge.
Vi får måske igen adgang til vor yndige hjerterdame.
og være lykkelige rivaler efter Biancas kærlighed,
Hvis vi samarbejder og virker for én ting i særdeleshed.
- Hvad er det? Jeg beder. - En ægtemand til hendes søster, muntre herre.
En ægtemand? En djævel.
- Jeg siger en mand. - Jeg siger en djævel.
Tror I virkelig, Hortensio, at selvom hendes far er meget rig,
at nogen mand er vanvittig nok til at gifte sig til et helvede?
Nej!
Stille, Gremio. Selvom det overgår vor tålmodighed at udholde hendes spektakel,
tro mig, der findes skikkelige skrog her i verden, hvis bare man kunne finde dem,
som ville tage hende med alle hendes fejl på grund af hendes faders formue.
Jeg ville ikke for en guldmine.
Hjælp Katharina med at få en mand, og vi hjælper Bianca med at blive hustru.
Din eller min?
Han som løber hurtigst får ringen. Hvad siger du, Signor Gremio?
Jeg er enig. Der må være en sådan mand. - Ja.
Jeg vil give den bedste hest i Padua
til enhver, der eftertrykkeligt vil bejle til hende, ægte hende og befri huset for hende.
Der må være en sådan mand.
Flyt dig!
- Å, Grumio! - Hva?
Hej, Grumio, bank, siger jeg.
Banke på, min herre? Hvem burde jeg banke?
Aha!
Er der nogen, som har fornærmet herren?
Slyngel, siger jeg, må jeg få et kraftigt bank.
Banke Dem hvor, herre?
Bank på min ven Hortensios port for mig. Bank godt, ellers banker jeg dit kanaljehoved.
Åh! Min herre er blevet trættekær.
Jeg burde banke dig først, og derpå ved jeg, hvem der trækker det korteste strå.
Herre, vil De ikke banke? Ellers ringer jeg på.
- Herrer! Hjælp, herrer! Min herre er gal. - Ring når jeg siger det.
Herrer!
Hortensio. Ah! Vel mødt, min kæreste ven, Hortensio.
Petruchio!
Hvad er der galt?
Rejs dig, Grumio, rejs dig.
Hvis ikke det er en lovlig grund til at forlade hans tjeneste, så ved jeg ikke hvad.
Han bad mig banke...
Gale slyngel. Signor Hortensio, jeg bad denne slyngel banke på din dør.
- Og kunne ikke få ham til at gøre det. - Banke på døren? Åh milde himmel!
Sagde du ikke tydeligt, ''Bank mig her...''?
Min herre, gå, eller vær stille, råder jeg.
Signor Petruchio, hvilken heldig vind har blæst dig her til Padua fra gamle Verona?
Du og din trofaste, rare tjener, Grumio.
Signor Hortensio, sådan står det til:
Antonio, min fader, er død,
og jeg har... kastet mig ud i denne labyrint,
måske så godt som jeg kan... trives og giftes.
Til...?
Trives og giftes.
Giftes... siger du?
Hendes fader er Baptista Minola; en venlig og høflig herre
Hendes navn er... Katharina Minola.
Der.
Petruchio, skal jeg gå lige på og hårdt, og ønske dig til en sur og arrig kone?
Du vil næppe takke mig for rådet, men jeg garanterer, at hun er rig.
Og meget rig.
Men du er mig for kær, og jeg vil ikke ønske dig til hende.
Kendte hun ham så vel som jeg, ville hun synes skældud vil gavne ham lidet.
Signor Hortensio, mellem venner som os to behøves ikke mange ord;
Hvis du derfor kender én rig nok til at blive Petruchios kone -
siden rigdom er omkvædet til min frierdans -
Være hun så styg som Florentius' brud,
Så gammel som Sibylle, og ligeså forbandet og lumsk som Socrates' Xantippe eller værre,
det rører mig ikke. Det svækker ej heller min hengivenhed,
om hun er oprørt som Adriaterhavets svulmende bølgekamme.
Rigt giftermål, det søger jeg i Pauda; Hvis rigt, bliver jeg lykkelig i Padua.
Ja, der kan De bare høre, min herre, han spytter lige ud af posen.
Bare man giver ham guld nok, kan man gifte ham med en marionetdukke
eller en gammel heks uden en eneste tand i munden,
selvom hun måtte have sygdomme som to og halvtreds heste.
Intet kommer ubelejligt, når penge kommer tillige.
Kroner har jeg i min pung og varer derhjemme,
Og sådan er jeg kommet udenlands for at se verden.
For at finde formue og for at bejle til...
en hustru.
Jeg sover ikke, Hortensio, før jeg ser hende.
Nu, Petruchio.
Hvis jeg gør...
Hvis jeg smeder dit ægteskab med Katharina, Er der en tjeneste jeg vil bede om:
At hjælpe mig med at bejle til hendes yngre søster, Bianca.
Spørg! Så længe det ikke er guld, er tjenesten givet.
Vær mig nådig, min ven Petruchio,
og tilbyd mig forklædning i nøgtern kåbe til gamle Baptista som lærer.
Som en skolelærer.
Kyndig i musik, til at undervise Bianca, Så jeg med denne list i det mindste
får lejlighed til at gøre kur og uanet bejle til hende selv.
Uden ældgamle Gremios viden!
Det er Gremio, min rival.
Gud bevare Dem, Signor Gremio.
Vel mødt, Signor Hortensio.
Ved De hvor jeg skal hen? Til Baptista.
Jeg lovede med omhu at opspore en lærer til den fagre Bianca,
og ved et rent held...
Cambio!
...er jeg løbet på denne unge mand.
Gå nu.
Et ordenligt ungt menneske og forelsket
Fint. Og jeg har her endnu en herre, Signor Petruchio fra Verona,
som vil bejle til den forbandede Katharina og ægte hende, såfremt medgiften er tilpas.
Åh, herre, sådan et liv med sådan en viv bliver svært.
Men hvis De er mand for det, i Guds navn, jeg skal i alting være Dem til bistand.
Men vil De bejle til denne vildkat?
Ja, så sandt jeg lever.
Signor Petruchio.
- Jeg mærker dig, så ingen mand kan se dig an. - Nej... Nej. Nej!
- Nej! - Tag den! Og den!
Tror I en smule larm skræmmer mig? Har jeg ikke hørt løver brøle?
Har jeg ikke hørt havet, pisket op af stormen, rase som tirret vildsvin, skummende af sved?
Har jeg ikke hørt kanoners brag på slagmarken og himlens artilleri tordne i luften?
Har jeg ikke i kamptummel hørt
høje krigsråb, vrinskende gangere, og trompetskrald?
Lad mig brække din hals!
Og fortæller I mig om en kvindes tunge,
som ikke giver større skrald end en kastanie i bondens kamin?
Pyt, pyt, skræm blot børn med bussemænd.
Nej, jeg bander så højt.
Åh, nej! Søster, nej!
Åh, gode søster, gør os ikke den uret,
at gøre mig til tjenestetøs og træl.
Yndling!
Af alle dine bejlere her beder jeg dig fortælle hvem du elsker højest.
Tro mig, søster, af alle mænd i live,
har jeg endnu ikke set det ansigt, som jeg kunne elske fremfor alle andre.
Yndling, du lyver.
Katharina! Katharina! Bianca! Døtre! Døtre!
Hvad skuer jeg?
Åh, Bianca, kom indenfor.
Hvorfor begår du uret mod hende, som aldrig har gjort dig ondt?
Hvornår har hun budt dig et bittert ord?
Nej, nu ser jeg, hun er din skat, hun må have en ægtemand.
Jeg må danse barfodet på hendes bryllupsdag.
Min datter Katharina, jeg beder dig!
Tal ikke til mig. Jeg sætte mig hen og græder, indtil jeg finder lejlighed til hævn.
Katharina! Katharina!
Signor Baptista.
Godmorgen, min gode nabo.
Nabo, jeg lovede med omhu at forespørge om en lærer til den fagre Bianca,
belæst i poesi og andre bøger. Til alt held, faldt jeg over én.
Nabo, jeg giver dig frit denne unge lærde,
som længe har læst ved Rheims
og andre universiteter, hvor han erhvervede sin lærdom;
skrap i latin...
og græsk... og andre sprog.
- Hans navn er Cambio. Hav godhed og tag imod ham. - Herre!
Tusind tak, Signor.
Velkommen.
Må jeg være så dristig at spørge hvad bringer Dem hid?
Tilgiv mig, herre, dristigheden er min. Som fremmed her i denne stad,
fremstiller jeg mig som bejler til Deres datter, den fagre og dydige Bianca.
- Signor... - Mit navn er Lucentio.
Hans navn er Litio, født i Mantua.
Mit navn er Lucentio, og jeg har bragt et par småting på græsk og latin...
- Nok! - Lucentio!
Men har De ikke en fager og dydig datter kaldet Katharina?
Jeg har en datter kaldet Katharina, min herre.
Og hvis jeg, herre, vinder Deres datters hjerte, hvilken medgift følger med hende?
Nej, nej! De er for ligefrem. Gør det ordentligt.
Men hvorfra kommer De?
Hvad er Deres navn?
Signor Baptista, jeg har travlt, og jeg kan ikke bejle hver dag.
Jeg er fra Verona, min herre. ldet jeg hørte om hendes skønhed og kløgt,
hendes venlighed og milde ærbarhed, hendes vidunderlighed og blide adfærd,
tillader jeg mig at vise mig som en ivrig gæst i Deres hus,
for med egne øjne at se hvad jeg så ofte har hørt.
Mit navn er Petruchio, søn af Antonios, en mand kendt over hele ltalien.
Nuvel, herre... Vinder jeg Deres datters hjerte, hvilken medgift får jeg med hende som hustru?
Efter min død...
halvdelen af mit gods,
og kontant straks...
20 tusind kroner.
Spar din tale, Petruchio, beder jeg. Lad også os, som er stakkels ansøgere, tale.
Og... for denne medgift vil jeg sikre hendes enkestand, hvis hun overlever mig,
i alt mit gods og hvad der kaster sig af, ligemeget hvad.
Signor Antonios søn!
- Litio... - De tager lutten, De tager bøgerne.
De skal møde Deres elever.
Indenfor!
Før disse herrer til mine døtre.
Fortæl hende, at de er hendes lærere. Bed hende bruge dem godt.
- Med... - Alt mit gods og hvad det kaster af sig.
Lad os fæste det i en pagt imellem os, til begge parters overholdelse.
Ja, når en særlig ting er vel opnået,
jeg mener, hendes hjerte;
det er dét alting kommer an på.
Men det er ingenting. For jeg siger Dem, fader,
jeg er lige så stejl som hun er stolt;
og hvor to flammer mødes,
fortæres det, der får dem til at rase.
Selvom små flammer vokser med lidt vind, blæser store vindstød ild og alt ud.
Således hun og jeg, og sådan vil hun give efter, for jeg er hård og bejler ikke som et spædbarn.
Elendige instrument! Tyk-fingrede tarm-trækker!
Klimpre-tosse!
Men vær forberedt på...
nogle uvenlige ord.
Signor Baptista! Herre! Herre!
Hvad nu, min ven, hvorfor er du så bleg?
Af skræk, lover jeg dig, hvis jeg ser bleg ud.
Har min datter evner for musikken?
Hun har snarere evner som soldat.
Stål holder måske stand hos hende, men aldrig lutten.
Du store verden, hun er en lystig tøs. Hvor jeg længes efter en sludder med hende.
Kom med mig, og vær ikke så forlegen.
Fortsæt med at øve med min yngste datter.
Lad os sige, hun vil skændes, men så siger jeg ligeud,
at hun synger så sødt som en nattergal.
Lad os sige at hun skuler,
så siger jeg, at hun stråler som rosen i den friske morgendug.
Lad os sige hun er tavs og ikke vil sige et ord,
så vil jeg rose hendes tungefærdighed og sige, at hun ytrer gennemtrængende veltalenhed.
Byder hun mig gå, så takker jeg hende, som om hun bad mig blive hele ugen.
Hvis hun nægter at gifte sig...
nægter at gifte sig,
vil jeg hige efter den dag, hvor jeg skal bede om lysning, og...
når vi skal giftes.
Godmorgen, Trine.
Jeg hører, at det er dit navn.
Rigtigt har De hørt, men en smule tunghør er De;
De kalder mig Katharine, de som taler om mig.
Du lyver. Du er bare Trine, og kønne Trine, og nu og da Trine den stædige;
men Trine, den kønneste Trine i kristenheden, Trine af Trinelyst, min fine Trine,
For fine er alle Triner, og derfor, Trine, lad mig da sige dig, min Trine trøst,
Jeg hører i hver by din mildhed prist,
dine dyder omtalt, og din skønhed kundgjort,
skønt ikke nær så højt som du fortjener,
men det har rørt mig til at bejle til dig.
Rørt?
Hver ting til sin tid!
Lad ham, der fik Dem rørt herhen, få rørt Dem væk igen!
Jeg vidste med det samme, at De var rørligt gods.
Hvad er rørligt gods?
- En klapstol. Nemlig! - Sæt dig på mit skød.
Æsler må bære, det samme må De.
Kvinder må bære, og og det samme må du.
Ikke sådan et læs som Deres, hvis det mig De mener.
Nej, kom, gode Trine, jeg skal ikke tynge dig!
for du er endnu alt for ung og let -
for let for en bondeknøs som dig at fange.
Fader! Denne mand...
Vincentio, min fader, har ikke mindre end tre store skibe,
foruden to handelsskibe og tolv lette galejer.
Tolv?
- Hic ibat Simois hic est Sigeia tellus - Nej forlad hans lektion
Spillemand, hav tålmodighed. De går for hurtigt frem, min herre.
Har De så hurtigt glemt den varme vekomst, hendes søster Katharine gav jer?
Kværulerende pedant! Dette er den himmelske musiks skytshelgen.
Urimelige æsel! Gå en tur, og lad mig få fred stykke tid.
- Stem Deres instrument. - Mit instrument er stemt.
Spyt i hullet, kammerat, og stem om.
Tænk på det, herre, og hold din plads.
Forlader du hans time, når jeg stemmer?
Det vil sige aldrig.
Hic ibat Simois
Godmorgen, Trine. Gode Trine. Jeg er en herre...
Det vil jeg prøve.
Nå, nå din hveps; nu er du lidt for hvas.
Er jeg en hveps, så vogt Dem for min brod.
Så er mit middel, at trække den ud.
Ja, hvis fjolset vidste, hvor den sad.
Hvem ved ikke, hvor en hveps har sin brod? I enden.
- I hans tung. - Hvis tunge?
I Deres, så den snak kan få en ende, og så farvel.
Hvad, med min tunge i din ende?
Åh!
- Jeg klapser dig, hvis du slår igen. - Hvis De slår mig, er De ingen hædersmand.
Hør, Trine, jeg er den ægtemand, du helst vil have...
- Din slyngel! - I dette lys, hvorved jeg ser din skønhed,
Den skønhed, som har vakt min kærlighed...
- Afskyelige skurk, forsvind! - Med mig og ingen anden skal du giftes.
Med mig og ingen anden skal du giftes.
For jeg er født til at tæmme dig, Trine,
At bringe dig fra vildkat til Trineføjelig som andre huskatriner.
Føjelig som andre huskatriner.
Nej!
Du kan ikke rynke brynet, du kan ikke skule,
eller bide dig i læben, som tvære kvindfolk plejer,
ej heller har du sans for arrig knebren.
Men med mildhed underholder du dine friere,
Med venlig tale, blød og forekommende.
Og vil du, jeg... vil... giftes... med dig.
Jeg vil hellere dø!
- Katharina! - Mine tyve tusinde kroner.
Katharina!
Signor Baptista! Signor Baptista! Katharina!
Katharina! Datter!
Kalder De mig datter?
Jeg skal love for De viser kærlig, faderlig omsorg
At ønske at give mig til en halvgal fyr, en kulret bisse og en skvadronør,
der tror, han kan bande sig til et bryllup.
Signor Petruchio,
hvordan går det med at bejle?
Strålende, hvad andet, min herre? Det var umuligt andet.
I sandhed, du slipper ikke så let væk.
Jeg kan undslå mig, hvis jeg prøver. Lad mig gå.
Jeg blev fortalt du var hård, og bly, og tvær,
og nu finder jeg dette en løgn;
For du er behagelig, lystig, høflig,
og langsom i tale, men sød som forårsblomster.
Hvor lærte du alt denne prægtige tale?
Det er improviseret, fra min moders vid.
En åndrig moder, med en tåbelig søn.
Er jeg da ikke klog?
Nok til at holde jer varm.
Gift dig med mig, så jeg kan varme mig i din seng.
Hvad enten du vil det eller ej, vil jeg giftes med dig.
Hvor kan folk dog sige, at Trine halter?
Åh, bagtalende verden! Som en hasselgren er Trine, rank og slank,
og brun som en hasselnød og sødere end kernen.
- Signor Baptista... - Mine herrer, vær tilfredse,
Jeg får en ordning på denne strid.
Ved handling vindes prisen,
Den af jer, som kan sikre min datter størst rigdom,
skal eje Biancas hjerte.
Shh.
Her kommer din fader. Nægt intet; jeg må have Katharine som min viv.
Hvornår blev noget par så hurtigt parret?
Men nu, Baptista, til din yngste datter.
Jeg...
Jeg må tilstå, at dit tilbud er bedst.
Omend hans far underskriver pagten.
Omend han har en far, som kan underskrive.
Og hvis din far giver hende vished, er hun din.
Signor Petruchio.
Fader.
Sådan er det: Alle, som har talt om hende, har talt i vejret.
Hun er ikke stolt, men bly som duen.
Hun er ikke varm, men morgensval.
Og som afslutning: Vi kommer så godt overens,
at næste søndag er vor bryllupsdag.
Først vil jeg se dig hængt.
I enrum besluttede vi, at hun stadig tér sig arrigt i andres selskab.
af alle levende væsner, er en mand det værste.
Jeg siger jer, det er utroligt, hvor højt hun elsker mig.
Først vil jeg se dig hængt på søndag.
Åh, min søde Katharina. Åh, den rareste Trine!
Hun hang mig om halsen, og kys på kys fik jeg samt ed på ed om kærlighed,
at hun i et nu vandt mit hjerte..
Åh, I nybegyndere. Det er for verden at se, når hun og jeg er helt alene,
hvor tam et blødagtigt pjok kan få den værste trold.
Af alle levende væsener, er en mand det værste.
Petruchio!
Fader og venner... Fader og venner, adieu.
Jeg vil til Venedig for at købe tøj til bryllupsdagen.
Vi får ringe, og ting og fine smykker,
Og... kys mig, Trine,
vi skal giftes på søndag.
Signor Baptista!
Katharina?
Datter?
Barn!
Katharina!
Vær sød!
Barn!
Datter!
Petruchio kommer.
Hvad vil folk sige?
Hvilken spot og skam, såfremt vor brudgom udebliver
Når præsten kommer for at udføre bryllupsceremonien!
Hvad siger Lucentio til denne vor skam?
Det er kun min, den skam.
Nu peger hele verden på stakkels Katharina,og siger...
Petruchios tossede kone, der venter på at han gider gifte sig.
Petruchio kommer! Petruchio kommer!
Med en gammel hat og en gammel vams;
et par gamle bukser, vendt tre gange;
med en gammel mølædt saddel og umage stigbøjler.
Hvordan har min svigerfader det?
Godmorgen, de herrer.
De herrer, jeg syntes I rynker panden.
Og hvorfor står I gode folk og stirrer, som I så et under,
en komet, eller et usædvanligt uhyre?
Kast dog den dragt, der skæmmer Deres stand og sårer øjet på vor højtidsdag!
Vil De gifte Dem med min datter, udstafferet i det kluns?
Sandt at sige, lad ikke ord opholde os.
Mig ægter hun, ikke mine klæder.
Men sikket fjols jeg er at stå og snakke,
imens jeg burde ønske min brud godmorgen, og med et kærligt kys besegle titlen.
Nej, Gu' vil jeg ej.
Petruchio.
Petruchio!
Petruchio,
Tager du Katharina til din lovformeligt viede hustru?
Jeg...
Petruchio,
Tager du Katharina Til din lovformeligt viede hustru?
Ringen.
Ringen...
Petruchio, tager du Katharina til din lovformeligt viede hustru?
Ægtes vil jeg!
Katharina...
Katharina,
Tager du Petruchio til din lovformeligt viede ægtemand?
Det gør jeg ik...
Nej!
Fader...
Find jer til rette, godtfolk. Spis og drik af hjertets lyst.
Mine herrer og venner, jeg takker for jeres anstrengelser.
Jeg ved, I regner med at vi spiser sammen,
og har et prægtigt festbord dækket,
Men sådan er det, jeg har travlt, og derfor vil jeg nu tage min afsked her.
Hvordan er det muligt, at De rejser bort i aften?
Jeg må afsted i dag, før mørkets frembrud.
Måb nu ikke. Vidste I hvorfor, bad I mig hellere gå end blive.
Nu takker jeg det hele brave selskab,
som her var vidne til, jeg gav min tro til denne tålmodig, søde og dydige hustru.
Fest hos min svigerfar, drik min skål, for jeg må gå, og farvel til jer alle.
- Vi beder dig blive til efter festen. - Det er umuligt.
- Jeg beder dig. - Det er umuligt.
Jeg beder dig.
Det er mig kært.
Er det dig kært at blive?
Det er mig kært, du beder mig om at blive; men jeg bliver ikke, hvad du end siger.
- Grumio, mine heste. - Javel, herre, de er parate.
Nuvel, gør hvad du vil. I dag rører jeg mig ikke,
i morgen heller ikke, indtil det passer mig.
Døren er åben, den herre. Der ligger vejen, trask af, mens støvlelæderet er smurt.
Jeg rejser ikke, før jeg selv får lyst.
- Datter, jeg ber dig, bliv ikke vred. - Jeg bliver vred, hvis jeg vil; hvad vil du gøre?
Fader, vær stille; han venter til jeg vil.
Mine herrer, gå ind til bryllupsbordet.
Jeg ser, en kvinde let bliver gjort til nar, hvis ikke hun har mod til at stå fast.
Ind med jer, Trine, som du befaler. Lyd bruden, I som er i hendes følge.
Gå til gildet, fest og drik, tøm bægeret for hendes jomfrudom,
Svir lystigt, eller hæng jer.
Men min søde Trine, hun skal med mig.
Nej, ingen skulen, stampen, stirren, fnysen. Jeg er herre over hvad der er mit.
Hun er min ejendom, mit løsøre, mit hus, mit husgeråd, min mark, min lade,
min hest, min okse, mit æsel, mit alt,
og her står hun. Rør hende, hvem der tør!
Jeg trodser selv den stærkeste, der spærrer mig vejen her i Padua.
Grumio, drag dit våben, vi er blandt røvere,
Red din frue, hvis du er en mand.
Frygt ikke, søde skat. Dig skal ingen røre, Trine.
Jeg er dit skjold mod millioner.
Fader! Fader!
- Petruchio... - Fader!
Åh, gå og hæng jer!
I snavsede, hæslige svin.
Gid du måtte blive befængt af syfilis.
Hop op. Hup! Hup! Hup!
Var de ikke gået så hurtigt, var jeg død af latter.
Af alle tossede par aldrig var der set mage.
- Frøken, hvad mener De om Deres søster? - At hun er tosset selv og tosset gift.
Jeg forsikrer jer, Petruchio er inkatrineret.
Kom, Trine. Kom, Trine. Fremad, Trine, fremad.
- Dit fjols! - Følg mig, Trine, hvis du ikke er for svag.
DRUKKENBOLT
Kom, Trine.
..gift med en halvt sindssyg, en brushovedet bølle...
Hej, herre!
- Her, her. - Gid du måtte blive befængt med syfilis!
Herre!
Hvor er de slyngler? lngen mand ved porten til at holde min stigbøjle eller tage min hest?
Gregory? Philip?
Nathaniel? Curtis?
Guld.
Mere. Mere.
Sid ned, Trine, og velkommen.
I ubehøvlede kluddermikler!
Hvad, ingen betjening? lngen agtelse? lngen ærbødighed?
Din bondeknold, din horesøn, rakkerøg!
Bød jeg dig ikke ride forud i stor hast,
og få alt gjort i stand til fruen?
Nathaniels jakke, min herre, var ikke klar,
og Gregorys sko var uden jern på hælen;
og Philips daggertskede var ikke klar.
Dog, som de er, er de kommet for at tjene dig.
Gå, slyngler, gå, og bring aftensmaden ind.
Gå, slyngler, gå.
Gå!
Mad!
Ræk mig en kylling!
Mad!
Mad, mad, mad!
Mad!
Hvor er de bondeknolde?
Alting er klar.
Nå, gode søde Trine, vær munter.
Vær munter, Trine.
Noget vand her. Vand.
Vand!
Får jeg noget vand?
- Vand. - Vand.
Tålmodighed, jeg beder dig, det var ikke hans skyld.
Horesøn, bille-hovedede, flapørede bondeknold!
Kom, Trine, sid ned, jeg ved at du har en mave.
Vil du bede bordbøn, gode Trine, eller skal jeg?
- Amen. - Amen.
Amen.
- Amen. - Amen!
Hvad er det? Kylling?
Ja.
- Hvem kom med den? - Mig.
Mig? Mig?
Den er brændt, og det er alt kødet også.
Hvilke køtere er de! Hvor er den slyngel af en kok?
Hvor vover I, I slyngler, at tage det ind anretterbordet,
og servere det til mig, som ikke kan lide det?
Her, tag skærebræt, bægre, og alt.
Jeg beder dig, min mand,
vær ikke så urolig.
Kødet var godt,
hvis blot du... havde taget... til takke.
Jeg siger dig, Trine, det var branket og tørt, og det er mig forbudt at røre den slags,
for det giver galde og sår vrede;
næ, det var bedre om vi begge fastede end at vi spiser sådan branket kød.
Vær tålmodig, i morgen er det ordnet, og i aften vil vi faste sammen.
Kom, jeg fører dig til dit brudekammer.
Grumio!
Nej!
Fjolser! Hvordan har I redt hendes seng?
Med en pude smidt hér og en hynde dér, sengetæppet denne vej, og dér lagnerne.
Hvordan, i dette virvar, kan en brudgom nænsomt bejle og vinde sin elskede brud?
Gregory! Curtis! Philip! Nathaniel! Grumio!
Jeg spytter på jer, sådan som I har behandlet hende.
Dette er måden at dræbe en hustru med venlighed.
Lavere.
Godmorgen, Trine.
Hvad, søde, helt fortvivlet?
Hvordan har min Trine det?
Syg.
Det går fortræffeligt.
Nej, nej.
Herre. Herre!
Herre, jeg har hold udkig så længe, at jeg er hundetræt,
Men endelig så jeg en mand vel egnet til at spille din far.
En gammel engel kommer ned ad bakken.
Tranio følger og henvender sig til ham.
- Guds fred, min herre. - Og dem, herre. Velkommen.
- Hvorfra, jeg beder? - Fra Mantua, herre.
Mantua?
Fra Mantua? Lykkelige Gud forbyde det! Og De kommer til Padua? Er De træt af livet?
Mit liv, herre? Hvorfor, beder jeg? For det er hårdt.
Enhver fra Mantua er dødsdømt her i Pauda.
Ja, ved De ikke hvorfor?
Jeres skibe er beslaglagt i Venedig, for der er splid mellem vore hertuger.
Det er offentligt forkyndt.
Ak, herre, hvad vil De råde mig til?
Dette vil jeg gøre, og dertil råder jeg dig:
At redde Deres liv i denne knibe, denne tjeneste vil jeg gøre for Deres skyld,
Og det er ikke Deres mindste held, at De således ligner Vincentio.
Deres almindelighed og korte højde passer mig.
Sandt er det, at Deres søn her, Lucentio, elsker min datter, og hun ham.
Derfor, hvis De giver mig denne vished,
at De vil handle faderligt imod ham, og give min datter en tilstrækkelig medgift,
da kan en pagt undertegnes,
i Deres søns logi- for vægge har ører, og jeg har mange tjenere -
Da får han samtykke til at ægte Bianca.
Signor Baptista.
Ægteskabet står klar, ceremonien fastsat til næste søndag, og jeg giver gildet
hvilket, sammen med Paduas indbyggere, Petruchio og Katharine skal deltage i.
Frue... hvilken opmuntring?
Troskab, så kold som mulig.
Kom i bedre humør, se glad på mig.
Din far byder os til Biancas bryllup,
og derhen må vi rejse, prægtigt klædt.
Skrædderen venter på at dække din krop med flæsede rigdomme.
Kom, skrædder, lad os se disse ornamenter.
Lad os se hvad nyt du har... herre?
- Her er... - Her er den hue Deres Nåde har bestilt.
- Den er jo formet som en skål! - Åh, den hue kan jeg lide.
En fløjlsskål! Fy, fy! Den er uanstændig.
- Uanstændig? - Uanstændig?
Og sjofel.
Det er et sneglehus, en valnøddeskal, et legetøj, et spædbarns hue.
Væk med den! Kom, lad mig se noget større.
Jeg vil ingen større have. Denne passer til tiden, og gode kvinder går med huer som disse.
Når du bliver blidere, får du også én, og ikke før.
Hvorfor, min herre,
jeg har vel lov til at tale, og tale vil jeg.
Jeg er intet barn eller spædbarn.
Bedre folk end du har hørt min mening,
og hvis ikke du kan, må du hellere stoppe øret.
Min tunge siger hvor vred jeg er, ellers vil mit hjerte sprænges.
Jeg elsker dig fordi du ikke kan lide den.
Elsk mig eller elsk mig ikke, jeg kan lide huen, og den vil jeg have, den eller ingen.
Kjolen. Kom, skrædder, lad os se.
Åh, gode Gud! Skal vi til maskarade?
Hvad er dette? Et ærme? Det ligner en kanon. Hvad, snittet op og ned som en æbletærte?
Hvad fanden skal det forestille, skrædder?
De bad mig mig sy det ordentlig og godt, i følge tidens mode.
Åh, afskyelig arrogance! Dine løgne, din tråd, dit fingerbøl,
din alen, dit trekvarte, din frækhed.
Din halve alen, kvarte, tomme,din loppe, din lus, din vinter-fårekylling!
Forsvind, din las, din tøjstump, din rest,
eller jeg skal give dig en omgang med din alenstok, så du aldrig mere sludrer i dit liv.
Nå, kom, min Trine, vi må afsted til din faders
selv i disse beskedne og pæne klæder.
Vor pung skal være fuld, vor klædning fattig. Det er vor sjæl, der skænker kroppen glans,
som solen bryder igennem de mørkeste skyer,
således skinner æren gennem laser.
Er skaden måske mere værd en lærken fordi dens fjer er smukke?
Er snogen da bedre end ålen, fordi dens farvede ham tiltrækker øjet?
Å nej, gode Trine; du er ikke mindre værd med fattige møbler og tarvelig dragt.
Men skammer du dig, lad mig bære skylden.
Grumio!
Sig du vil sørge for at skrædderen bliver betalt.
Og derfor... lystighed.
Og nu, min søde elskede,
vender vi tilbage til din fars hus, og holder gilde med de bedste,
med silkejakker og -huer, og gyldne ringe, og flæser og fiskebensskørter og stads,
Med ravarmbånd, perler, og tørklæder og vifter.
- Hvornår skal vi afsted? - Hvorfor, nu.
- Hvad klokkeslæt? - Denne dag.
- Denne aften. - Klokken syv.
Højst klokken to.
Syv skal den blive, før jeg vil ride.
Hør, hvad jeg end siger og gør, og vil, altid er du kontrær.
Nej...
Lad det være, jeg rejser ikke i dag, hvis ikke klokken er, hvad jeg siger den er.
Den er syv.
Kom nu, i Guds navn, en gang mere til din fars hus.
Vorherre, se, hvor, klart og dejligt månen skinner!
Jeg siger, det er månen.
Jeg ved, at det er månen.
Hvorfor lyver du. Det er den velsignede sol.
Jamen, Gud velsigne dig, det er den velsignede sol.
Men sol er det ikke, såfrem du ikke vil det, og månen skifter, som du skifter sind.
Det er præcis som du nu siger, og sådan bliver det også for Katharine.
Fremad, fremad.
Men stille, hvad selskab kommer hid?
Godmorgen, milde frøken, hvorhen til?
Sig mig, søde Trine, og tal sandt, har du nogensinde set så frisk en dame?
På hendes kinder kappes hvidt og rødt!
Stråler mon på himlen sådanne stjerner
som de to øjne i... så himmelsk ansigt?
Fagre... vidunderlige mø,
endnu en gang goddag.
Søde Trine, omfavn hende for hendes skønheds skyld.
Unge, spirende jomfru,
fin, og frisk, og sød,
Hvorhen til, eller hvor har du hjemme?
Lyksalige forældre, der har så smukt et barn,
Lyksaligere den, hvis lykkestjerne udvælger dig som hans til sengens glæder.
Hør, Trine, jeg håber du ikke er vanvittig.
Det er en mand, gammel, rynket, og ingen jomfru, som du kalder ham.
Tilgiv mig gamle far, at jeg så fejl,
jeg blev blændet af... solen
så alting syntes grønt og nyt.
Nu ser jeg, De er en ærværdig far.
Tilgiv, at jeg så tåbeligt tog fejl.
Tilgiv hende, bedstefader, og sig os hvad vej I rejser:
Hvis den samme som os, vil jeres selskab glæde os.
Gode herre, og De, min muntre frue,
hvis sære hilsen har forundret mig,
Vincentio er mit navn,
min bolig Pisa.
Pisa, kendt for alvorlige indbyggere,
og jeg er på vej til Padua, hvor jeg skal besøge min søn, som jeg ikke længe har set.
Han læser ved universitetet. Hans navn er Lucentio!
- Herre. - Biondello...
Shh.
Blødt og varsomt, herre,
For nu vier præsten Hortensio til hans udkårne lystne enke,
og, når først kirken er tømt, er han gået med til at vie dig hemmeligt til din elskede.
Vi iler, Biondello.
Sig mig, venlige herre, er dette Lucentios hus?
Ja, men de har travlt indenfor. De skændes over medgifter.
De må hellere banke højrere.
Hvem er det, som banker som om han ville slå døren ind?
Er Signor Lucentio hjemme, herre?
Ja han er, min herre, men ikke til at få i tale.
jeg beder at De meddeler Signor Lucentio, at hans fader er ved døren for at tale med ham.
De lyver.
Hans far er her og kikker ud af vinduet.
- De? Hans far? - Ja, sir, det siger hans mor,
hvis jeg kan tro hende.
Hvorfor nu det, gamle herre!
Det er rent svindel, at De går rundt under en anden mands navn.
Læg hand på den slyngel.
Jeg tror, han har i sinde at bedrage nogen her i byen under mit navn.
Biondello. Biondello!
Hjælp!
Kom herhen, galgenfugl.
Min herres far, Vincentio.
Kom herhen, din slubbert.
Hvad? Har du glemt mig?
Glemt Dem, herre? Nej, herre. Nej, herre.
Jeg kunne ikke glemme Dem, herre, for... jeg har aldrig set Dem før i hele mit liv.
Hvad, din elendig slubbert, har du aldrig set din herres fader?
Hjælp! Søn!
Hvad er I, som understår jer i at slå min tjener?
Hvad er jeg? Nej, hvad er De, min herre?
Åh, I guder! Åh, pyntede slubbert!
Hvad, en silkevams, fløjlsbukser, en skarlagenskappe, og højpuldet hat!
Åh... Åh, jeg er færdig. Åh...
Åh, jeg er færdig.
Jeg er færdig! Min søn og min tjener bruger alt ved universitetet.
Hvad, er manden splittergal?
Hvorfor, min herre, hvad kommer det Dem ved om jeg bærer perler og... og... og guld?
Jeg takker min kære fader for at jeg har råd til det.
Din fader?
Hans fader er sejlmager i Bergamo.
De tager fejl, De tager fejl. Undskyld, hvad tror De han hedder?
Han navn? Som om jeg ikke vidste hvad han hed!
Jeg har opfostret ham siden han var tre år gammel, og han hedder Tranio.
Tranio?
Væk, væk, gale spektakel!
Hans navn er Lucentio, og han er min eneste søn, og arving til min jord.
Lucent...
Slubbert. Åh, slubbert!
Slubbert! Slubbert!
Min tjener har myrdet min søn!
Få fat i ham. Jeg arresterer dig, i Hertugens navn.
Åh, min søn, min søn!
Sig mig, din slubbert, hvor er min søn Lucentio?
Kald på en betjent.
Fornægt ham, forsværg ham, ellers er det ude med os alle.
Hvor vover du at lægge hand på mig!
I får se, jeg skal protestere til Hertugen. Han vil Han vil straffe denne hule af slægtninge.
Tigiv mig, kære fader.
Du lever, min kære søn.
Tilgiv mig, kære far.
Kære mand, lad os gå ind i min fars hus.
Kys mig, Trine, og så gør vi.
Hvad, her midt på gaden?
Hvad, skammer du dig over mig?
Nej, Gud forbyde det;
men... skammer mig over at kysse.
- Så lad os komme hjem igen. - Nej, jeg giver dig et kys.
Nu beder jeg dig, skat, bliv.
Grumio, min vin.
Intet, men at sidde ned og sidde ned, og spise og spise!
Padua byder denne venlighed, Petruchio min søn.
Padua byder kun på venlighed.
Jeg ville ønske det var sandt for vores begges skyld.
Gud bedre det, Hortensio frygter sin egen enke.
- Jeg er ikke bange. - Jeg mener at Hortensio frygter Dem.
Deres mand, som fik trold til viv, spår nu min mand ud fra sit eget liv.
Og nu kender De min mening.
- En meget gemen mening. - Rigtigt, De er ment.
- På hende, Trine! - På hende, enke!
- Hundrede kroner på, at min Trine lægger hende ned. - Det er mit hverv.
Med Deres tilladelse, mine herrer, vil damerne trække sig tilbage.
Bianca.
Lystige Petruchio, jeg tror, at du fik den værste arrigtrold.
Jeg siger nej. Og derfor som bevis. Lad os hver Lad os hver sende bud til sin hustru,
og den, hvis kone er den mest lydige, og som straks kommer, når han sender bud,
skal vinde væddemålet, som vi vil fremsætte.
Tilfreds.
- Hvad er indsatsen? - To hundrede kroner.
To hundrede kroner?
Jeg vil vove så meget på min høg og hund, men tyve gange så meget på min kone.
Således skal det være. Fire tusind kroner.
Tilfreds?
Tilfreds.
- Hvem skal begynde? - Det vil jeg. Biondello?
Gå, Biondello, byd din frue at komme til mig.
Jeg deler halvdelen, Bianca kommer.
Jeg vil ikke have nogen halvdel. Jeg står for det hele.
Hvad nu, hvad nyt?
Herre, min frue beder mig sige, at hun har travlt ikke kan komme.
Hvad? Hun har travlt, og hun kan ikke komme? Er det et svar?
Ja, og det er tilmed høfligt.
- Bed, herre, at Deres kone ikke sender værre. - Jeg håber bedre.
Herre.
Biondello, gå og bønfald min kone at komme til mig... straks
Nå, bønfald hende! Ja, så må hun komme.
Jeg frygter, sir, hun kommer ikke. Gør hvad De kan, hun vil ikke blive bønfaldet.
- Hvor er min kone? - Hun vil ikke komme.
Hun byder Dem at komme til hende.
Værre og værre, hun vil ikke komme! Åh, elendige, utåleligt, ikke til at udholde!
Grumio, gå til din frue. Sig, jeg befaler, hun skal komme til mig.
- Jeg kender hendes svar. - Hvad?
Hun vil ikke komme. Se hvor hun kommer.
- Åh, kom, kom, du gør nar. - Nej, nej, jeg vil ikke.
Fy, fy!
Glat din pandes truende vrede rynken
og kast ikke hånlige blikke fra de øjne,
at såre din herre, din konge, din hersker.
Det pletter din skønhed som frosten bider engen
Din husbond er din herre, dit liv, dit værn, dit hovede, din regent
én der sørger for dig
Og for dit underhold udsætter sin krop for smerteligt arbejde, både til søs og til lands,
For at våge natten i storme, dagen i kulde
Mens varm du ligger, hjemmesikker og tryg;
Han kræver af dig ingen anden løn end kærlighed, milde blikke,
og sand lydighed;
For lille afdrag... på så stor en gæld.
Den pligt, som undersåtten skylder fyrsten
Det selvsamme skylder en kvinde sin ægtemand.
Og når hun er stridbar, vrippen, tvær og sur
Og ikke lydig mod hans vilje,
Hvad andet er hun end en stejl rebel
Og forræder mod sin elskede herre?
Jeg skammer mig, at kvinder er så dumme, at føre krig når de bør knæle for fred,
Eller søge efter styre, overlegenhed og magt,
Når de er nødt til at tjene, elske og adlyde.
Hvorfor...
er vore kroppe bløde, og svage, og glatte,
magtesløs mod verdens strid og stræb,
Men at vore bløde tilstand og vore hjerter burde stemme med vore ydre dele?
Kom, I trodsige og svage orme.
Kom.
Mit sind har været ligeså stort som et af jeres
Mit hjerte ligeså stort, og måske større grund, til at møde ord med ord og trods med trods.
Men nu ser jeg vore lanser kun er halmstrå
Kom, læg jeres hænder under jeres herres fod.
som tegn op pligt, hvis han ønsker det.
Min hånd er rede,
må det glæde ham.
Det er vel nok et kvindfolk!
Kom og kys mig, Trine.
Jeg vandt slaget, I må stadig kæmpe, og værende en vinder, Gud byder jer godnat!
GUD BYDER JER GODNAT